Først har vi en sportsprofil -
- der forener dem, der elsker sport, og dem, der hader det.
Han har udmærket sig som både spiller og trænere:
Sir Matt Busby.
Du er den mest berømte mand inden for fodbold i verden.
Du var mere end en træner. Du var vel chefen?
Det er der mange, der har sagt.
Var det noget, du ofrede -
- som ikke var det værd?
Ja.
Hvis vi var bagud med 2-0 -
- følte vi altid, at vi ville vinde 3-2.
Målene i sidste minut, comebackene og tilmed nederlagene -
- er alle en del af vores store klub.
Det føltes som en stor familie.
Matt Busby er uden tvivl den bedste træner nogen sinde.
Jeg kan huske gangene på Old Trafford og lugten af Sir Matt Busbys pibe.
Døren stod altid åben. Vi burde have talt mere med ham -
- men man var bange. Han var som en gud.
Jeg tænker tilbage på dagen, jeg blev født i en lille landsby i Skotland.
Jeg blev født i en minearbejderhytte.
Det var en minelandsby. Der var kun miner.
Menneskerne der voksede op med en religion, der hed fodbold.
Der lod ikke til at ske andet. Ingen talte om andet end fodbold.
- Var din far minearbejder? - Ja.
- Og fodboldspiller? - Ja. På et lokalt juniorhold.
Han var åbenbart dygtig, men så kom krigen selvfølgelig.
Min far døde i 1. Verdenskrig.
Jeg kan dårlig huske ham.
Jeg var storebror til tre søstre.
Min mor var meget ung.
Hun fik stor indflydelse på mig og resten af familien.
Hun var en typisk skotsk mor, som var streng på de rigtige tidspunkter.
Hun opfostrede os med en ide om, hvad sund fornuft var -
- ønsket om at være en god borger -
- og viljen til at udføre et job ordentligt.
BAGGRUNDEN
“Der opstår et tomrum for en faderløs dreng -
- når alle andre taler om sine.”
Ligesom alle mennesker var Busby præget af sin tid.
Mennesker havde det svært i min barndom i minerne og den slags.
Jeg blev taget ud af skolen.
Pludselig arbejdede jeg i minerne -
- for at tjene nogle penge og hjælpe til derhjemme.
Fattigdommen var chokerende. Man voksede op i en mineby -
- som staten slet ikke tog sig af. Det var hårdt at forsørge sig selv.
Arbejderklassen fik næsten intet i løn.
Minearbejdere blev behandlet som skidt eller slaver.
En måde, arbejderklassen kunne flygte fra fattigdommen -
- fordærvelsen og marginaliseringen ved tilværelsen som arbejdere -
- var fodbold.
Jeg begyndte til fodbold igen. Jeg aflagde prøve hos Manchester City.
De overtalte mig til at skrive kontrakt med dem.
Verdens ældste produktionscentrum. Den moderne industris vugge.
Byen er aldrig holdt op med at vokse og vokser stadig.
Manchester City er en klub med 50 års historie.
Træneren Wilfred Wild tjener tusind pund i indgangsgebyrer.
Jeg var 17 år gammel og var taget væk hjemmefra for første gang.
Jeg vidste, jeg ville forbedre mine vilkår -
- men det var et mærkeligt sted, og jeg trivedes ikke.
Jeg havde en slags mindreværdskompleks dengang.
Spillerne på førsteholdet var guder.
Jeg klarede mig ikke så godt. Der gik vel halvandet år -
- og jeg overvejede at tage hjem. Jeg blev skuffet og desillusioneret.
Jeg boede sammen med den ældre førsteholdsspiller, Philip McCloy.
Han så kufferten og spurgte, hvad der skete.
Jeg sagde: “Jeg føler, at jeg står i stampe her.”
“Hvorfor har du pakket?” “Jeg tager hjem.”
“Tager du hjem? Hvad tager du hjem til?”
Han overtalte mig til at blive.
Busbys boldfornemmelse, når han modtager en bold, er hans force.
- Er du glad for den beslutning? - Ja.
De fleste af os skal nu for anden gang i livet opleve en krig.
Krigens flammer æder Manchesters hjerte.
Det er en af tyskernes mest brutale bombetogter mod Storbritannien.
Manchester vil huske rædslerne, så længe Nordenglands hjerte slår.
Livet var elendigt, og De forsøgte at banke værdien af lederskab ind i en.
Busby havde en vis aura. Han var tavs.
Han råbte aldrig, bandede aldrig. Man ønskede at gøre ting for ham.
Han respekterede virkelig mennesker.
Spørg hvem som helst. Han behandlede folk fremragende.
Han fik alle til at føle sig vigtig.
Da krigen sluttede -
- befandt jeg mig ligesom mange andre i en svær situation.
Jeg var 36 år gammel. Mine dage som spiller var talte.
Jeg kunne ikke leve af minderne -
- men jeg kunne heller ikke forlade fodbold.
Så jeg besluttede at prøve at blive træner.
LEDELSE
“Fodboldspillere er ligesom andre kunstnere ofte følsomme.”
Han kom til Manchester iklædt uniform for at tale med formanden -
- for han var stadig i tjenesten -
- og han havde slet ingen erfaring som træner.
Han havde en tydelig ide om, hvad han ville.
Minesamfund er meget sammentømret.
Fornemmelsen af at samarbejde er en slags socialisme.
Det kom fra hans arbejderklassebaggrund.
Han havde en vision af en klub, og betragtede den som en familie -
- hvor ingen var større end klubben. Det et af hans mantraer.
De skulle tage klubben til sig. Man var en familie, der holdt sammen.
De skulle opføre sig og spille på en bestemt måde.
Hvilke egenskaber leder du efter -
- i en spiller, der skal indgå i dit hold?
Jeg leder først efter naturlige evner.
Jeg leder efter naturlige evner, folk, der kan spille -
- der har kontrol og kan tænke. Jeg elsker spillere med overblik -
- som kan studere banen of beslutte, hvad de skal gøre.
Jeg elsker at se spillere med mod.
Og jeg vil have spillere med en god karakter.
Han så det som sin pligt at underholde.
Folk havde lige oplevet fem-seks år med krig -
- og de ville have noget, som de kunne nyde.
Fabriksarbejdere udførte hårdt og beskidt arbejde.
Når de fik fri, ville de underholdes om lørdagen.
Han var en stor, flot, imponerende mand.
Han så aldrig ud til at være stresset eller urolig.
Han charmerede folk -
- som Harold Hardman og Manchester Uniteds bestyrelse.
Han blev tilbudt kontrakt som træner.
Folk blev imponeret og så Matt som en leder, man kunne stole på.
Han indgød respekt hos mennesker -
- der normalt hverken respekterede fodboldspillere eller arbejdere.
Det var ikke en let opgave.
Stadion var blevet sønderbombet.
De havde gæld i banken.
Jeg havde ingen erfaring som træner -
- og følte, de løb en risiko, da de gav mig jobbet.
Matt Busby holder øje med spillernes træning.
Jeg havde nogle ideer om trænerens opgave -
- en tro på de ideer og en tro på klubbens fremtid.
De skulle modnes og udvikles med klubben.
Jeg ville lære spillerne at kende og ikke sidde på et kontor.
Matt var den første “træningsdragttræner”.
Trænere gik ellers i jakkesæt -
- og havde måske et lommeur hængende fra lommen.
Matt trænede med træningsdragt og støvler.
Det var utrolig revolutionerende.
Fodboldsæsonen begynder, og disse tilhængere fra Manchester...
Manchester United var stadig fyldt med spillere -
- der havde oplevet krigen og var kommet tilbage til klubben -
- såsom Johnny Carey, Charlie Mitten, Johnny Aston.
Min far havnede i flåden og spillede ikke fodbold i fem år.
Han havnede i Australien -
- så han var solbrændt, da han opsøgte Busby og sagde:
“Jeg hedder John Aston. Må jeg spille en juniorkamp?”
Busby sagde: “Du er i form. Du kan spille for reserveholdet på lørdag.”
Matt viste evnen til at strikke et hold sammen -
- og det var et fantastisk hold.
Han var begavet med empati.
Han kunne fokusere på en og trykke på de rigtige knapper.
Man blev draget af ham. Han opsøgte aldrig en.
Han var som en stort kat -
- og man kunne aldrig rigtigt forudse hans næste træk.
De var meget selvsikre. De var begyndt at spille, som Busby ønskede.
De spillede med udtryksfrihed. Manchester United overraskede folk.
De sneg sig nærmest ind på alle og viste, at de kunne vinde.
FA-CUP FINALE 1948
Finalisterne går ud på Wembley.
United i mørke trøjer, Blackpool i hvidt. En stor dag!
Johnny Carey og Walter Rickets nærkamp er det første højdepunkt.
Manchesters Jack Rowleys scoring er det tredje højdepunkt.
Uniteds angreb med 95 mål i denne sæson viser sin bedste side.
Johnny Morris afleverer, og Rowley nikker bolden ind.
Charlie Mitten sender Rowley af sted -
- og Stan Pearson scorer målet, der giver pokalen.
Uniteds anfører Johnny Carey får pokalen af kongen.
Pas på, du ikke taber den!
Dette er teamwork. Carey har pokalen, Mitten låget og Pearson foden.
Forenede, som navnet antyder.
Jeg er glad for at vinde pokalen for Manchester efter 40 år.
Hele byen er samlet på Albert Square -
- for at hylde pokalheltene Manchester United.
Matt var hård. En af personlighederne var Johnny Morris.
Et stort talent.
Matt bad ham om at gøre noget, men han gik sin vej.
Samme aften ringede Press Association -
- og spurgte om hans holdning til at blive solgt.
Efter træningen havde Matt ringet til Press Association og fortalt dem det.
Det var ikke en ubetydelig spiller -
- men sikkert landets bedste spiller på sin plads.
Jeg ved, hvad Matt Busby ikke var. Han var ikke julemanden.
Han havde tydelige ideer og forventninger.
Til en kamp sad Harold Hardman -
- der var bestyrelsesmedlem i 50 år, bag ved Busby -
- og brokkede sig højlydt over Johnny Carey.
I pausen opsøgte Busby Hardman og sagde:
“Kritiser ikke mine spillere eller mig offentligt igen!”
Han gav ham klar besked.
Før Busby var der ingen fodboldtrænere.
Den, der havde ansvaret for fodbold -
- kunne kun vælge, hvilket hold der skulle spille næste kamp.
Han var i høj grad chefen.
Cup-sejren i 1948 havde vakt folks appetit.
Man så det som en ny æra, men det var for tidligt.
United sluttede på andenpladsen i fire ud af de første fem år.
I 1952 var spillerne blevet gamle, og det føltes som sidste chance.
De fik succes i ligaen i 1952 -
- hvilket gav Matt en utrolig tilfredsstillelse.
Det etablerede både Uniteds og Busbys plads inden for fodbold.
UNGDOM
“De dele, der passer bedst, er ofte dem, man selv har skåret.”
Vi skal bygge skoler med legepladser -
- fodbold- og cricketbaner og haver til de ældre.
Der er indkøbscentre, klinikker og vuggestuer -
- medborgerhuse og skoler.
Selvom vi gennemfører planer som denne i hele byen -
- så skal det meste af Manchester alligevel bygges i de næste 50 år.
Byen falder fra hinanden for øjnene af os.
Der var rationering frem til 1954. Det var ikke lette tider.
Det var et gråt område. Kvinder gik ikke i farvestrålende tøj.
Alt virkede meget gråt.
Og så så man fodboldholdenes farver.
Tænk at se United i rødt. Det var farve!
Sæsonen begynder, og millioner flokkes til landets yndlingssport.
Stjernerne træder atter ud i rampelyset.
Mange taler om, hvor rige United var, men de var ludfattige -
- og havde gamle spillere.
Så de besluttede sig for at opfinde sine egne.
Busby troede på ungdommen.
Han vidste, at han kunne blive teenagernes far -
- og kunne forme dem, som man ønskede.
Man behøvede heller ikke give dem så meget i løn.
Spillestilen på B-holdet, A-holdet og reserveholdet -
- var den samme.
Jeg troede på de unge. De skulle udvikle sig med klubben.
Efter første år hentede jeg Jimmy Murphy.
Det var en af mine bedste køb.
Busby var en piberygende tænker.
Han tænkte sig om, inden han svarede på spørgsmål.
Jimmy mindede om en Chicago-gangster.
Han røg hele tiden og sagde: “Vær ikke så dum.” Eller: “Ja, god ide”.
Man fik omgående et svar.
Som alle gode par gjorde de hinanden bedre.
Meget pålidelig. Gode ideer.
Han skulle passe på de unge, være min højre hånd.
Busby og Murphy ville ikke kun opbygge et godt hold -
- men klubben, verdens bedste klub.
Det begyndte, da jeg spillede i Manchester City som 17-årig.
Jeg følte, at jeg og sikkert to-tre andre -
- var mere engageret i klubben. Vi følte noget for klubben.
Jeg ville sige til dem, der kom, at klubben ville tage sig af dem.
Derfra opbygger man kærlighed til en klub.
Hvis de ville spille fodbold, var det her en god mulighed.
Drengene skal trives og more sig, inden de indgår en aftale.
Han vidste, at det, der sker i omklædningsrummet -
- afspejler sig på banen.
Han så, hvordan ældre spillere, der havde haft dårlige erfaringer -
- blev bitre.
De trænede ikke ordentligt. De blev fordærvede.
Så i hans klub skulle der ikke være nogen, der blev såret -
- ikke nogen, der var kyniske, ingen oprørere.
Ingen, der talte bag trænerens ryg.
Matt, hvordan finder du drengene?
Jeg har spejdere -
- der leder efter lovende drenge i skoler og klubber -
- eller unge spillere, der har de naturlige evner -
- til at kunne spille for United.
Han gjorde alt for at få en spiller.
De bestak Duncan Edwards’ forældre.
Var det en fyr i Irland, tog han til Dublin.
Joe Mercer lærer dem, at boldkontrol er vigtigt.
Jeg talte med Joe Mercer en dag. Han var begyndt at træne skoledrenge.
Jeg spurgte efter en eller anden dreng -
- og så sagde Joe: “Den mest enestående er Duncan Edwards.”
“Og han er i øvrigt vild med Manchester United.”
Alle klubber ville have Duncan Edwards. Busby fik ham.
Duncan Edwards skrev under midt om natten -
- da Busby frygtede at miste ham til Wolves.
Jeg er en Edwards-fan. Den mest komplette spiller.
Han havde kraft i begge fødder -
- og kunne lægge afleveringer på 40-50 meter.
Edwards var enestående. Vi ledte altid efter fejl.
Jeg fandt aldrig en svaghed.
Eddie Colman vejede kun 57 kilo. En fantastisk spiller.
Han var rapkæftet og havde altid et svar på alt.
Og han var god til at score damer!
Jeg var anfører for skoleholdet, så klubberne jagtede mig, da jeg var 15.
Jeg valgte United, fordi de havde et godt ungdomsprogram.
Jeg var begyndt at spille, og alle unge spillere vil gerne blive bedre.
Folk sagde, at Newcastle ikke havde et godt trænersystem.
Det var svært at bo der. Der var minerne og skibsværfterne -
- og ikke så meget andet arbejde. Så hvis man fik chancen, rejste man.
Busby var smart. Han måtte kun hverve to skoledrenge.
Han hentede de bedste i England, Skotland og Wales -
- men hans kneb var at ansætte dem som personale.
Så fik han 11 unge spillere.
Som 15-årig begyndte jeg faktisk at arbejde på Uniteds kontorer.
De kom, og vi opfostrede dem, tog os af dem, trænede dem.
Der, hvor de boede, sørgede man for, at udlejerne holdt øje med dem.
Fans fortalte ham, at de havde set den og den ude til sent.
Når han skældte en ud, sagde han:
“Jeg vil se dig på mit kontor i morgen tidlig.”
Så bekymrede man sig over det hele dagen og hele natten.
“Opfør dig pænt. Fornærm ikke folk. Du gør dit eller dat.”
Han vejledte os. Han var som en far for os.
Vi holdt ligesom sammen
Man bliver en slags familie.
For Jimmy Murphy var ungdomsholdet toppen.
Glem førsteholdet og FA-cuppen. Det her var det vigtigste.
Jeg kunne ikke sove dagen før en ungdomskamp -
- for jeg var blevet hjernevasket til at tro -
- at det var den vigtigste kamp. Vi vandt altid ungdomscuppen.
De fem første år vandt Manchester United den.
- Du må gerne komme og se drengene. - Mange tak.
Johnny Barry sparker et kort hjørnespark.
Bill Freeman afleverer tilbage.
Men alle kommer ikke på førsteholdet.
Vi har ingen førsteholdsspillere. Alle er mulige førsteholdsspillere.
Vi havde haft lidt succes -
- og jeg ville gøre noget for at få gang i de unge spillere.
Fire andenpladser og et mesterskab.
Så satte Busby sine “Babes” ind og skiftede otte spillere ud.
Jeg var 16 og spillede for Manchester Uniteds førstehold.
Det var ekstraordinært!
Jeg debuterede som 17-årig.
Det var et stort nummer for mig.
Så fik jeg at vide, at alle 17-årige var kommet på førsteholdet.
Wilf var ikke lige så god som Bobby, men han debuterede ni måneder før.
Min far holdt Bobby tilbage. Han var ikke hård nok.
Han tvang ham til at løbe sig træt.
Spillerne sagde, at det først er i 1. division, man indser -
- hvor meget smerte man presser sig igennem.
Bobby sagde, han var træt. Min far sagde: “Du dør ikke. Løb videre.”
Min højre ankel var opsvulmet. Jeg havde ikke spillet i et par uger.
Så sagde han, at jeg skulle spille på førsteholdet.
Den dag ville jeg ikke spille -
- men da han spurgte til foden, slog jeg det hen.
Pludselig fulgte hele landet United.
De kunne vel ikke vinde med babyer.
Held er vigtigt. Ligesom alle gode hold var det en god blanding.
Det har alle store hold haft.
Roger var anfører, så han var hævet lidt over os.
David Pegg fra Yorkshire var en god dribler.
Han overraskede os, for ingen kom fra Yorkshire. Han var speciel.
Han datede vist min kone. Inden hun blev min kone!
Mr Busby brugte gerne penge, men kun når det var nødvendigt.
Han gav 30.000 pund for Tommy Taylor. Det var en rekord.
Det måtte han leve med.
Ramte han skævt, sagde vi: “Betalte de for dig?”
En fantastisk centerforward.
Vi følte os alle heldige, fordi vi spillede i Manchester United.
Lad os ikke ødelægge det, men kæmpe og gøre det for ham.
Ud på højre kant til Barry.
Barry rykker selv frem med bolden.
En aflevering, og Paul rammer den perfekt.
Der er mål. Der er mål!
Vi tog alle ud på danserestauranter og på ferier sammen.
Vi var meget heldige at have dette fællesskab.
Matt havde haft en hård opvækst.
Jeg tror, han så en vis entusiasme, livsglæde og et ønske om at more sig.
Midten af 50-erne var en blomstringstid for kultur -
- spænding og fritid. MacMillan sagde: “I har aldrig haft det så godt.”
Busby Babes var en del af samfundets blomstring -
- og den unge generations entusiasme.
Busby Babes’ spillestil var rock and roll.
De var ikke tynget af gamle ideer.
Det var skønt at spille for Manchester United den gang.
Jeg kan huske, at de tog bussen til træning.
Kun en eller to havde en bil. De tog på pubben om lørdagen.
Fansene kunne forholde sig til dem. De så dem købe smøger og aviser.
De repræsenterede det, der var en arbejderklassesport -
- og Manchesters beboere.
Han sagde: “Folk har betalt penge for at komme og se jer spille.”
De var så langt foran, så nye og i så god form.
De var så originale. Det føltes, som om de var uovervindelige.
Og de spillede på det.
Intet er mere tilfredsstillende end at genkende en kommende stjerne -
- og se ham udvikle sig år efter år -
- til sin forudbestemte plads blandt de udødelige.
Sidste jul bød på mere glæde og overflod end nogen sinde.
Det var skønt at slippe af med rationeringsbogen.
Da vi blev mestre i 1956 -
- sagde jeg til bestyrelsen, at jeg ville vinde Europa Cuppen.
Ligaens komite skrev, at de ikke ville have, at vi skulle deltage.
Chelsea vandt ligaen i 1955 -
- men trak sig, da kampene faldt sammen med ligakampe.
Men mr Busby havde ikke tænkt sig at trække sig.
Jeg følte, at det var en ny mulighed.
Fodbold var ikke kun noget, der blev spillet her, men i hele verden.
Ligaen lovede at straffe dem, hvis det forstyrrede deres kampe.
De truede tilmed United med at smide dem ud af ligaen.
Jeg tvivlede aldrig på, at det var det rigtige, for den gamle sagde det.
Skal skændes med Englands fodboldmyndigheder, så gør vi det.
Vi holdt mødet igen og gjorde det bare.
Det var en fantastisk tid.
UNITED KNUSER ANDERLECHT
Tv fandtes ikke. Vi havde aldrig set spansk, fransk eller tysk fodbold.
Vi tog bare ud og spillede mod alle disse fantastiske hold
Alt var anderledes. Jublen. Når nogen skød, sagde de: “Woosh”.
United blev ramt af en storm.
Manchester er klar til semifinalen.
Når man spiller i udlandet, har man et stort ansvar.
Man repræsenterer sig selv, sin klub, sit land.
Det er meget krævende.
Manchester United tager til Madrid.
De engelske mestre vil blive europamestre.
Hans drøm var, at lave et britisk Real Madrid.
Matt havde set, at Real Madrid havde 100.000 på lægterne -
- der betalte meget mere end de engelske gæster.
Man bemærkede omgående det store stadion.
Jeg var reserve og glad for, jeg ikke spillede.
Di Stéfano var overmenneskelig.
Jeg havde aldrig set nogen spille sådan.
De slog os med 3-1. Det kunne have været 3-2. Men så tog vi hjem.
Der var så megen spænding i byen og i hele landet -
- at vi begyndte at tro, vi havde en chance, hvis vi fik et tidligt mål.
Efter 25 minutter skyder Kopa bolden i nettet.
Så begyndte ni minutters dramatisk fodbold. Madrid igen. Rial skyder.
Anden halvleg begynder.
United er bagud med fire mål i alt, og har brug for et mirakel.
Pegg med et indlæg... Taylor klarer resten!
Pegg igen, og Charlton scorer. De har udlignet.
Der var ti minutter tilbage, og nogen faldt og spildte tid.
Duncan Edwards samlede ham op og lagde ham uden for banen.
Ærgerligt, at de ødelægger kampen -
- der gav Real Madrid sejren i semifinalen.
Vi fik nogle behagelige minder. Vi har gjort det godt i år.
De var unge og ved at blive modne.
Vi blev besejret af Real Madrid, fordi vi var uerfarne.
Vi kom de steder bag jerntæppet, hvor andre ikke kom.
Man tog sin egen mad med. Chokolade. Noget, der hurtigt kunne laves.
Hver spiller fik 12 hårdkogte æg med. Det var skørt.
Men maden var ikke så dårlig.
Returkampen i Jugoslavien er mod Røde Stjerne, Jugoslaviens mestre.
United skal have uafgjort for at gå videre til semifinalen.
Vi rejste derover, og før kampene plejede Duncan at sige:
“Kom så, drenge. Vi er ikke kommet her for ingenting.”
Det sagde han altid, inden vi gik ud.
Han stikker brystet frem for at sige: “Det er det her, jeg vil!”
Manchester United går videre til semifinalen i Europa Cuppen.
Jeg tænkte: “Matt, læn dig tilbage.”
Alt det, man kunne ønske sig, var der.
Efter kampen snuppede vi et par glas -
- mere end nok, ærlig talt.
Jeg nød festen.
Drengene var drenge. De fik lidt at drikke.
Efter en lang nat kom vi ud til lufthavnen med hovedpine.
Jeg vågnede, da jeg hørte alle sige: “Spænd sikkerhedsbælterne.”
Inden vi vidste af det, var vi landet, for skydækket var lavt.
Ligaen havde advaret om, at de ville få en bøde -
- hvis de ikke kom hjem til ligakampen -
- men de sad fast i München.
Vi kørte ned ad startbanen en gang og kom tilbage.
Vi sad stadig i flyet.
Anden gang kørte vi op ad startbanen...
Vi vendte tilbage til gaten, og blev bedt om at gå ind på cafeteriet.
30 minutter senere kom der en meddelelse.
Vi skulle gå ombord, for der var blevet rettet op på fejlen.
Det beroligede alle.
Og så var det bare...
ting, der blev flået, mørke og dagslys.
Jeg vågnede og var stadig spændt fast til sædet -
- men befandt mig 20-30 meter fra flyet.
Jeg slap ud, fordi mit bælte gik i stykker.
Da jeg kom ud, var den første, jeg så, Bill Foulkes her.
Da jeg kom ud, var brandmændene kommet, så jeg fik vel et blackout.
Den første, jeg så, der lod til at være i live, var mr Busby.
Alle andre var bevidstløse. Jeg prøvede at holde Busby varm.
Jeg gnubbede hans hænder og beroligede ham.
Han så skidt ud.
Dette er nyhederne: 23 personer har overlevet -
- Manchester Uniteds flyulykke i München.
Af de 44 personer på flyet, deriblandt et barn -
- ved vi, at følgende overlevede:
Fra Manchester United er det Matt Busby og følgende spillere:
Gregg, Wood, Foulkes, J. Blanchflower -
- Morgans, Berry, Charlton, Viollet og Scanlon.
Jeg var vel 13 og kan huske, at jeg kom hjem fra skolen -
- og så et børneprogram, der blev afbrudt -
- for at bekendtgøre det med Uniteds flyulykke.
Manchester var i chok.
Min mor sagde: “Du godeste, din far!” Hun troede, at han var med på flyet.
Men jeg sagde, at han var i Wales.
Da vi kom hjem fra kampen i Wales, anede jeg intet om det.
Vores sekretær fortalte mig det, og jeg græd som et barn.
Min far tog hen på Old Trafford, men de vidste intet.
Da de fik mere at vide, forstod de, hvor omfattende ulykken var.
Hvordan reagerer du på nyheden?
Det er et chok for alle. Man kan ikke sige så meget om det.
Det er byens største tragedie.
Far tog af sted med mrs Busby, Sandy Busby og nogle af konerne.
De fløj derover.
Familien Busby var rædselsslagen, for Matt var døden nær.
Han fik de dødes velsignelse.
Jeg gik hjem ti meter foran min mor.
Jeg så en gammel mand i et ilttelt. Han var grå.
Jeg tænkte: “Den stakkel.”
Så slog det mig, at det var min far.
Jeg fik alvorlige brystskader... Knogler i brystet blev brækket.
Jeg havde hul i lungen, og mine ben var blevet brækket.
Det første øjeblik, jeg kom til mig selv...
En fra personalet sagde: “Denne fyr er død.”
Og i et kort øjeblik forstod jeg det.
Men der var en masse kroppe rundt omkring.
Min kone var der. Jeg sagde: “Fortæl mig, hvad der er sket.”
“Jeg får det værre af det her.”
Så gennemgik jeg navnene.
Hun enten nikkede eller rystede på hovedet.
Tommy Taylor, David Pegg, Eddie Colman, Mark Jones -
- Billy Whelan, Geoff Bent...
De er alle...
Et tragisk tab.
Duncan blev holdt oppe af puder. Da Jimmy gik derhen, sagde Duncan:
“Hvordan starter kampen, Jimmy?”
Min far ringede til Billy Whelans familie for at sige:
“Din søn er død, men vi glemmer ham aldrig.”
Livet var meget hårdt i et langt stykke tid.
Der skete nogle underlige ting.
Da jeg begyndte at få det bedre -
- lagde de mig på en briks, så jeg kunne få frisk luft.
Jeg kan huske, da de rullede mig ud gennem døren...
Jeg skreg som en galning, og de rullede mig ind igen.
Jeg følte, at det måske var min skyld.
Hvorfor tog jeg klubben med ud i Europa?
Hvorfor tog vi med den tredje gang?
Jeg fik lyst til at dø.
Jeg vil sige nogle ord til min mor. Jeg håber, hun har det godt.
Hun har ikke besøgt mig, men jeg har det fint.
Andre var mindre heldige.
Han lovede spillernes forældre, at han ville passe på dem.
Og så skete det her.
Jeg var skadet og kom ikke med. Det var meget rystende.
Det gør ondt at tænke på det.
Det vil altid findes inde i mig.
Da kisterne kom hjem, stod der flere tusind mennesker og kiggede på.
De fleste af dem græd. Folk tudede. Voksne mænd, kvinder...
Min mor og tante vaskede trøjerne. Ti dage senere polerede de kister.
Men ingen spurgte, om de ville have hjælp eller ville tale med nogen -
- for der var ingen at tale med.
Bestyrelsen ville have, at vi skulle forlade ligaen den sæson -
- men far sagde, at han kunne klare det.
Han sagde: “Jimmy, hold fanen højt.”
Jeg havde et imperium at køre, men kun to-tre førsteholdsspillere.
Da holdopstillingerne blev trykt, var Uniteds helt tom.
Vi ved, at det har været nogle hektiske dage.
Hvordan tror du, det går?
Den slags tager tid. Vi har store problemer med spillere.
Harry Gregg og Bill Foulkes er vist kommet sig efter München.
- Tvivlede du på at udtage dem? - Slet ikke. De er i topform.
Min far overtalte Billy og Harry til at spille.
De var ikke så ivrige efter tabet af deres venner.
Han bad Billy Foulkes om at blive anfører -
- men Foulkes hverken ville eller kunne.
Far sagde “Du kan og skal gøre det.” Og sådan blev det.
De hoppede af toget. Da nogen bad Jimmy om en kommentar, sagde han:
“Flytter du dig ikke, pisser jeg på dine sko.”
Min største opgave var at holde tårerne tilbage, mens vi spillede.
Anfører Billy Foulkes...
Det bedste var at komme på Old Trafford -
- for at sparke bold, skændes og det hele.
Uden det var jeg blevet skør.
Harry Gregg rykker frem.
En morgen efter en kamp mod Sheffield kunne jeg ikke finde avisen.
Jeg fandt ud af hvorfor. Det var, fordi Duncan var død.
DUNCAN EDWARDS, ENGLANDS KÆMPE, DØR PÅ SYGEHUSET
Mine damer og herrer. Jeg taler fra min seng på Isar-sygehuset i München -
- hvor jeg har ligget siden den tragiske ulykke.
Det vil sikkert glæde jer at høre -
- at spillerne, der er her nu, og jeg selv -
- nu er uden for fare.
Det glæder mig at høre om succesen -
- og den fælles indsats, alle har gjort på Old Trafford.
Det er kun i de seneste dage -
- at man har kunnet fortælle mig noget om fodbold.
Jeg håber på det bedste for alle.
Lad mig slutte af med at sige: Gud velsigne jer alle.
Busbys genfødte Babes viser, at ulykken ikke har knækket dem.
Det var en traumatisk tid for klubben.
Jeg var nødt til at tage ansvaret.
Mit liv blev aldrig det samme igen.
Da de kom tilbage, ville de hurtigst muligt have dem til at spille igen.
Vi mødte West Bromwich i FA-cuppen.
Vi slog dem på Old Trafford i den forlængede spilletid.
Busbys Babes, seks uger efter katastrofen -
- er fast besluttet på at komme til Wembley.
Bobby Charlton ud til højre. Tilbage til Charlton, der scorer på Macedo.
Babes har gjort det igen.
To hold fra Lancashire mødes i finalen.
Jeg kunne mærke, at jeg fik det bedre og bedre med tiden.
Men det besværlige var, at jeg nu skulle tilbage til England.
Jeg havde klaret den største forhindring.
Og ja... Det var en meget langsom proces.
Det var en begyndelse.
Wembley lokker mange til på den store dag.
100.000 tiljublede Matt Busby, der er var til stede -
- da Manchester United gik på banen mod Bolton Wanderers.
Bobby Charlton sætter sæsonens kamp i gang.
Jeg var stadig såret.
Jeg var bange for at se stadion og høre publikum.
Jeg tvang mig selv til det.
Efter tre minutter afleverer Edwards til Nat Lofthouse, der scorer!
Et skud fra Charlton rammer stolpen.
To minutter senere redder Gregg et skud, men Lofthouse scorer.
Bolton fortjente deres fjerde sejr på Wembley -
- og Manchester United fortjener ros for at nå så langt.
GENOPSTANDELSEN
“Folk skulle tale om United.”
“Vi var nødt til at se ud, som om vi lavede noget.”
Da han kom tilbage, gik han på krykker.
Jeg mødte ham ved døren, og vi gik op ad trappen.
Han gav en krykkerne -
- når han gik ned gennem gangen og støttede sig til væggen.
Jeg glemmer aldrig, da vi så ham igen.
Vi var samlet i omklædningsrummet.
Han kiggede på os og fik tårer i øjnene.
Jeg gik bare ud.
Vi forstod, hvad han gik gennem.
Han kiggede på ansigter, der ikke var der.
Man sagde, at jeg ikke skulle være ked af det og skulle spille for dem.
Det ville de ønske. Vi skulle mindes dem på banen.
Min første reaktion var at glemme alt om fodbold.
Min kone sagde: “Drengene, der døde, ville have ønsket, at du fortsatte.”
Det ramte en nerve.
Derefter begyndte jeg at tænke på den måde.
Publikum jubler her, hvor Matt Busby vender tilbage -
- og sætter sig på trænerbænken.
Alle ved, hvor meget han har glædet sig til at komme tilbage.
Det var godt, at jeg vendte tilbage og tvang mig selv til det.
Jeg fik noget at se til -
- og jeg blev igen besat af tanken om, at holdet skulle nå toppen.
30.000 tilskuere. Matt Busby gransker, hvordan holdet præsterer.
På træningsanlægget møder vi det nye Manchester United -
- de yngste Busby Babes. Reserverne, der blev førsteholdsspillere.
Vi fik mange problemer, da vi skulle forny holdet.
Det var en pinsom tid.
Vi kunne ikke vente på de unge. Vi skulle opbygge et hold.
Det indebar, at jeg prøvede, at købe en eller to spillere -
- som kunne hjælpe os igennem denne periode.
CANTWELL, DEN DYRESTE BACK
SETTERS TIL UNITED FOR 30.000
Far kom til United efter krigen.
Matt var en træningsdragttræner.
I min tid så man ham aldrig.
Jeg kom hertil i 1960, og det var fem år efter München -
- så træningsbanen var et sterilt sted.
Busbys fravær var tydeligt.
Nej, situationen med Denis -
- som er hindret på nuværende tidspunkt...
Jeg kan huske, at Noel sagde: “Er det det her?”
“Hvad mener du?” “Det berømte Manchester United?”
Jeg var reserve, og en papirlap blev sendt rundt.
Det var en karikatur af Busby med ordet: “Kødhoved.”
Jeg blev chokeret, men sådan tænkte de ældre spillere.
Bobby Charlton syntes ikke om mange af de nye spillere.
Drømmen om Manchester United var ved at dø... hvis ikke død.
Der var uhyggelig mange spillere, der kom og gik.
Jeg ville have Denis Law, da han var dreng.
Jeg talte med Huddersfields træner Andy Beattie:
“Du får 10.000 for den lyshårede elver.”
Han sagde: “Nej, vi har fat i noget her.” Og han fik ret. Det havde de.
Jeg stødte på mr Busby.
Han spurgte mig, hvordan det gik i Torino.
Jeg sagde: “Ikke særlig godt.”
“Spillet er noget møg dernede.”
Jeg købte ham til sidst af Torino -
- for 115.000 pund. Det var billigt.
Det var billigt for de fantastiske mål og så fantastisk en spiller.
Han svævede på majestætisk vis og nikkede boldene ind.
Og han var så modig. Ligegyldig, hvem de var, eller hvor store de var.
Nogle gange gik de efter ham.
“Jeg kan ikke love, jeg ikke sparker igen.” Jeg sagde: “Ro på.”
Det lyshårede geni, Denis Law.
Jeg mødte Matt Busby i 1961-1962. Vi tænkte: “Du godeste, Matt Busby!”
Han så Pat Crerands talent...
Jeg kom hertil i 1963, og det gik ikke så godt for holdet.
Vi havde fået Pat Crerand og Law det samme år.
I Leicester scorede Law et hattrick.
Men vi tabte 4-3. Hvor vi end spillede, kunne vi ikke vinde.
I ni uger var der så meget sne, at der ikke blev spillet nogen kampe.
Vi forsøgte at komme igen, men vi kunne ikke skabe resultater.
De kom ind efter en kamp og sagde: “Hvad skal der til for at vinde?”
Saints sætter kampen i gang.
Southamptons stjerne Terry Paine er på krigsstien.
Det år rykkede vi næsten ned. Vi var seks-syv pladser fra bunden.
Og Cuppen var som en befrielse.
En aflevering, og Denis Law afslutter. Mål!
Det er slut. United 1, Southampton 0.
United skal møde Leicester City i finalen.
100.000 fans er parat til at løfte det nye tag.
Hendes majestæts ankomst er optaktens klimaks.
Gladiatorerne kommer ind på arenaen.
Matt Busby sagde, at det ville tage fem år at etablere sig igen.
Vi var outsiderne, men vi vidste, hvilken kvalitet spillerne havde.
Skud... til Herd, der sender den i nettet.
Det er en engelsk fodboldspillers mål, pokalen og medaljen.
Det er en triumf for Matt Busby.
Et bevis på, at han har genopbygget United.
Et mejeri sponserede Cuppen -
- så vi havde mælkeflasker i stedet for champagne.
Hold pokalen sådan der!
Hvordan føles det?
Det er herligt for mig selv, klubben og spillerne.
Drengene har det i sig, og det har de vist i dag. Jeg er meget tilfreds.
Matt! Matt!
Løft den. Højt. Kom nu. Smil!
Hvordan en kamp kan forandre et hold!
Cupsejren var et stort nummer i hele verden i 1963.
Det forandrede United. Man troede, man kunne klare alt.
Velkommen til Old Trafford. Matt Busby.
Nu skal jeg vise jer omklædningsrummet.
United bekræftede ordsproget: “Uheld i ligaen, held i cuppen.”
Men i år har Denis Law andre planer.
I begyndelsen af sæsonen var der kommet to knægte fra Belfast.
Da jeg så dem spille, blev jeg overbevist om, at der var en -
- med et enestående talent.
Men han var kun 15 år gammel.
Jeg spillede for Cragagh Boys Club. United inviterede mig til en prøve.
Jeg blev der kun i et par dage. Jeg fik hjemve og tog hjem igen.
Men min far talte med Matt Busby... og han gav mig en chance til.
Til McCready...
Han havde en uhyggelig god boldfornemmelse.
Han havde en fantastisk balance.
Jeg købte ham, da han var 17.
George var ligesom Edwards. Han havde ikke brug for træning.
Det er let for mig i division 1. Jeg behøver ikke træne hårdt.
Jeg knokler ikke. Det må være et naturligt talent.
Han åbner et hul. Sikket mål! Georgie Best!
Sir Matt ønskede, at man skulle rykke frem.
Gode spillere skulle yde deres bedste -
- og ikke frygte at udtrykke sig.
Holdet har vundet seks kampe i træk.
De kan kvalificere sig til Europa for første gang siden 1957-1958.
Derfor følte George, han kunne drible forbi seks-syv mennesker.
Denis prøvede akrobatiske spark.
Jeg forsøgte at skyde fra tåbelige afstande.
Jeg og Bobby på midten.
Nobby forsvarede sammen med Foulkes, Brannan og Dunne.
Det slog klik. Det var et godt angrebshold.
Det er ligasæsonens sidste spilledag -
- og tre hold kan stadig vinde mesterskabet.
Efter de europæiske kampe, blev vi i byerne natten over.
Vi klædte os fint på, spiste på restaurant og tog på kabaret.
Klokken 02.00 dansede vi conga med mr og mrs Busby i spidsen. Herligt!
På Old Trafford er det Matt Busby, der bestemmer.
Han har været træner her i 20 år -
- og har gjort United til Englands bedste klub efter krigen.
I dag handler fodbold om penge.
For nogle år siden handlede det i høj grad om sport.
Det er stadig en sport, men nu handler det mest om penge.
Man skal tænke på resultatet.
I slutningen af sæsonen skal klubben have en fortjeneste.
I begyndelsen af 60-erne hentede Matt en forretningsmand.
Lou Edwards var i kødbranchen, en stor United-fan og Matt Busbys ven.
Louis bidrog med en forretningssans, som ingen i klubben havde.
Der er påmindelser om det første store hold alle vegne. Fx Charlton.
Billy Foulkes er stadig stabil.
Harry Gregg er stadig førstevalget som målmand.
Pat Crerand og Denis Law personificerer en ny linje.
De var grundlaget for Busbys andet hold.
De spiller på et stadion, man har brugt en million pund på over 20 år.
Han har genopbygget klubben.
Belønningen bliver en andel i klubben -
- og en plads i bestyrelsen.
United indførte private loger på stadion.
Det var Matt og Louis Edwards’ beslutning.
De så, at der var et marked for det.
Tanken var, at de havde venner, der kunne leje dem.
Busby og United er tilbage i Europa Cuppen.
I kvartfinalen mod Benfica gav deres flydende spil dem en sejr på 3-2.
En triumf for Busby som taktiker.
Helt generelt har vi et bedre hold. Spiller vi, som vi kan, vinder vi.
I skal slå dem, Matt. Har du noget at bevise?
United skal være Europas bedste hold, og så skal man vinde Europa Cuppen.
INDFRIELSE
“En stor mand bringer sig i fare for at skabe fare for modstanderen.”
Fansene ville vinde, men for ham handlede det om spillernes vilje.
Det var den magi, der drev en. Man ville vinde for hans skyld.
Denis Law og holdet har kun en ting i tankerne: Angrib.
Efter syv minutter fik George Best bolden. Mål!
Her kommer Best igen. Sikken spiller! Han gør det igen.
Sikken spiller!
“Dette er vores største stund” - Matt Busby.
Han er en helt inden for fodbold.
Ligesom Matthews, Pelé og Eusébio tiltrækker han tilskuere alle vegne.
To-tre års modenhed gør ham sikkert til en mere komplet spiller.
Jeg ved, at jeg nogle gange går lidt over grænsen.
Lige nu er træning og fodbold ikke anstrengende.
Men om tre eller fire år...
Man kan ikke brænde lyset i begge ender, hvilket jeg har gjort.
Får vor tids spillere for meget i løn?
Det er ude af proportioner.
Jeg mener, at alle bør få løn efter evner.
Jeg har aldrig haft noget imod at give høje lønninger til spillerne -
- fordi de har evnen til at vinde og tiltrække et stort publikum.
Da maksimallønnen blev afskaffet, kunne de tjene mere andre steder.
Bobby Charlton sagde, Matt tilbød ham en lønforhøjelse.
Det havde jeg aldrig hørt om før. Denis Law anmodede om en -
- men fik den ikke.
Hvorfor gjorde han det? Han var en mand af sin tid.
“Er du 25 pund om ugen værd? Det får du, når jeg synes, du er det værd!”
Han var ikke til at rive eller stikke i.
United holdt lønningerne nede.
George Best, Bobby Charlton og Denis Law spillede for æren og hæderen.
Mål. Et smukt mål!
United kommer til at tabe semifinalen i Europa Cuppen.
I tabte til et beskedent hold som Partizan sidste år.
Sidste år troede jeg, vi ville vinde den.
Vi slog Benfica og spillede fremragende.
Det gav os falsk tryghed.
I semifinalen mod Partizan gik vi på banen og troede -
- at det ville blive let, og at vi ville komme i finalen.
Derfor, tror jeg, at vi tabte.
Man hævder, du leder efter spillere til at forbedre holdet.
Vi købte Alex Stepney, målmanden. Vi lukkede mange mål ind -
- og han har forbedret forsvaret.
Jeg spørger, om I nogen sinde vinder den store...
Godt spillet af Aston til Crerand.
Videre til nummer fire. Ja!
Endnu en stor dag i Manchester Uniteds historie.
Stadion eksploderer!
At vinde ligaen fik os med i Europa Cuppen.
Det var Matts sidste chance for at vinde den.
Til Kidd. Flot spillet. Tre spillere i feltet.
Burns. God redning!
Og Aston scorer.
Aston scorer det afgørende mål.
United går videre til næste runde.
Aston afleverer og håber på af få den tilbage.
Det virkede fint. Best!
Vi vandt første kamp 1-0.
I Madrid havde vi en chance, hvis vi nåede til pausen med 0-0.
Mål!
Efter et minut. Publikum eksploderer.
Han fik ikke standset bolden.
2-0. Stakkels Shay Brennan.
Selvmål!
Utroligt. Det var en helt ufarlig situation!
Gento skyder... Et mål til!
Den står 3-1 til Real Madrid, sammenlagt 3-2.
Vi gik ned i omklædningsrummet. “Hvad laver I? I burde angribe!”
Han siger: “Det er semifinalen. Gå ud, og mor jer!”
“I svigter mig, fansene og klubben.”
Atmosfæren er så anspændt, at man næsten kan røre ved den.
Best!
Det er Sadler, og det tæller. Utroligt.
Det så skidt ud, men Manchester United er tilbage i Europa Cuppen.
Best rykker frem.
Skyder. Foulkes scorer!
Bill Foulkes, som har spillet alle holdets kampe i Europa Cuppen.
Foulkes af alle mennesker, og sikket smukt mål!
Aflevering fra George Best...
Han scorede aldrig andre mål. Og med indersiden.
Han brugte aldrig indersiden.
Kampen er slut, og United går videre til finalen.
Bobby Charlton er faldet om.
Jeg ved ikke, om han er besvimet, men han ligger ude på banen.
Sikket øjeblik for Matt Busby og United!
Charlton, der har spillet alle Uniteds europæiske kampe -
- blev udmattet til sidst.
Bobby, du har kæmpet hårdt for din succes.
Vi sad på Wembley i 1958 lige efter München.
Du græd den dag. Du sad med en tabermedalje igen.
Jeg kan huske, at du sagde: “En tabermedalje til.”
Jeg troede, det skulle ske igen i aften. Følte du også det?
Nej. Jeg forventer at tabe en gang imellem.
Jeg bliver mere skuffet, hvis vi taber den næste.
Du har spillet for United lige siden...
Der var altid noget, der drev mig. Jeg pressede mig selv hårdere.
Jeg skulle vinde den Europa Cup.
Vi sagde alle, at vi skulle vinde Europa Cuppen.
Gutterne døde i forsøgte på at opnå det...
Der har vi Coluna og Manchester United.
Måske den varmeste og fugtigste dag, jeg har oplevet i England.
Sveden rendte ned ad os.
Brian Kidd, der fylder 19 år i dag.
Den umiskendelige George Best.
John Aston, hvis stolte far er her i dag.
Bill Foulkes, som har spillet alle holdets Europa Cup-kampe
En af dem, der har gjort mest for Manchester United.
Pat Crerand. Han har kun et tempo, men er fremragende i pasningsspillet.
Den 13. Europa Cup-finale, og der er Matt Busby.
Mange her på stadion og foran tv’erne beder for ham lige nu.
Jeg har aldrig oplevet så anspændt et Wembley.
United sparker kampen i gang i mørkeblå trøjer -
- og angriber målet til venstre.
Aston slipper fra Adolfo igen.
Kidd ved stolpen. Og Sadler!
Sikken god bold til Aston! Et fint forsøg af Johnny Aston.
Busby overvejer, om det var en vigtig fejl.
Til Sadler.
Charlton. Den sidder! Bobby Charlton.
Bobby Charlton scorer til 1-0.
Det er hans 20. mål i Europa Cuppen.
Torres nikker. Eusébio, og der er Graça!
Det er 1-1! Jaime Graça.
Simões for Benfica.
- Eusébio skyder. - Sikken redning af Stepney.
Fantastisk gjort av Stepney! Han gik frem og lukkede vinklen.
Så lyder slutfløjtet efter 90 minutter.
For anden gang i Europa Cuppen er der forlænget spilletid.
Nu begynder de første 15 minutter.
Best... Han har en god chance. Ja. Det har han.
Georgie Best har gjort det!
To minutter inde i den forlængede spilletid scorer George Best til 2-1.
En utrolig redning... Kidd!
Kidd scorer. Nummer otte!
Best. Charlton i midten med Aston. Charlton... Et til!
Er det slut nu? Ja, det er afgjort!
De har gjort det. Hvor er manden, alle tænker på?
Matt Busby, et stort øjeblik for denne mand.
Manden, som de vil have som premierminister og præsident.
Når man vinder, går man hen til den nærmeste spiller.
Ingen af os gik hen til den nærmeste spiller.
Alle gik hen til Bill Foulkes, Bobby Charlton og Matt Busby.
Vi har ventet længe på det her. United vinder Europa Cuppen.
Godt gået, Manchester United.
Den aften på Wembley var kronen på værket for os alle.
Det var en bedrift.
Det var det oprindelige mål.
Og på trods af tragedien...
følte vi glæde den aften.
Her er drengene, der gjorde os stolte i aftes.
De har vundet ære til klubben, Manchester og Storbritannien.
Jeg er stolt af at være træner for disse udmærkede drenge.
Og endelig... Her er den!
Da sir Matt bliver hædret, kan tvivlerne spørge:
Da han allerede er elsket af alle fodboldfans -
- hvad betyder det så at få et slag på skulderen og blive kaldt “Sir”?
Hvordan reagerede din mor, da minearbejdersønnen blev Sir Busby?
Jeg ved, at hun blev stolt. Hun sendte et telegram:
- ”Kære Sir Matt Boss.” - Hvor sødt!
Hun blev vel lykkelig.
SUCCESSION
“De beder mig om at rive mit eget hjerte ud.”
Håber ikke, jeg kommer for sent. Godmorgen.
Sir Matt har oplyst bestyrelsen om, at han vil afgå som træner -
- efter den nuværende sæson.
Vi har forsøgt at overbevise ham om at fortsætte -
- og accepterede modvilligt hans beslutning.
1. Optagelse.
Du vil virkelig have jobbet, ikke?
Jo. Det er noget, man drømmer om.
Jeg var stolt af, at han valgte mig. Det kan man aldrig tage fra mig.
Du har givet Wilf McGuinnes ansvaret, men ikke titlen som træner. Hvorfor?
Jeg har lyttet til hans observationer under kampene -
- og var altid enig med ham.
Alle tilmed Wilf blev overrasket over det.
Siger du til spillerne, at han bestemmer nu?
Og hvis han droppede George Best?
I så fald er det hans sag.
Han droppede Bobby, Denis, mig, George og Patty.
Han gjorde det for at understrege en pointe. Det var barnligt.
Hvis man havde hænderne i lommen, skulle man tage ti armbøjninger.
Det var koldt, regnede. Vi var iført træningsdragt.
Bobby stak hånden i lommen.
Wilf sagde: “Du kender reglerne. Ti armbøjninger.”
Der blev stille.
Og han tog dem.
Wilf blev fyret dagen efter.
Til mødet i aftes, hvor Wilf blev opsagt som træner -
- spurgte bestyrelsen, om jeg ville klare overgangen -
- så jeg overtager midlertidigt jobbet.
Vi vandt Europa Cuppen i 1968.
Alt siden da har været et antiklimaks.
Hvem giver man skylden?
Det skyldes, at United lå i toppen så længe.
Hvis man ikke forstår, at der skal forandringer til, så går det galt.
Jeg var 22 år og havde syv-otte år, til jeg nåede min topform.
Alle sagde, at de havde opnået det, de havde sat sig for.
Det lød, som om alt var forbi. Jeg var lige begyndt.
Det sårede mig, for United var mit liv.
Da jeg holdt op, ville jeg leve et fredeligt liv -
- og nyde at se holdet spille, men sådan er det ikke blevet.
Hvor stor er krisen for United?
Alle, der ligger i bunden af ligaen, er i krise.
- Er det bestyrelsens skyld? - Nej.
DOCHERTY SENDER LAW TIL CITY
Lee... afleverer til Law!
Denis har gjort det!
Men Denis Law udtrykker ingen glæde.
Det er slutningen på kampen -
- og slutningen på Manchester Uniteds 36 år i division 1.
- Var han umulig at erstatte? - Nej.
Men den næste skal være lige så god.
Det er vel hæmmende for dine efterfølgere?
Det forstår jeg ikke.
Vi tager imod ansøgninger fra erfarne og dokumenteret dygtige trænere.
Han var der altid. Denne overvældende indflydelse.
Ingen slap væk fra den, før Alex tog over.
Succes er et krav, og nu er der gået 20 år -
- siden United blev mestre, så Atkinson røg ud.
Skotten er den sjette træner efter Busby.
Han er fra Lanarkshire, og jeg er fra Govan.
Vi var 17-18 år, da de begyndte at sammenligne os med Busby Babes.
En tredobbelt chance, som intet britisk hold har haft før.
Mål til Bayern München.
Alex gav os de samme værdier som Matts hold:
Underholdende fodbold, arbejderklassementaliteten...
Selvom det går dårligt, kan man vende det.
Tre minutter tilbage. Kan Manchester United score?
Schmeichel er med fremme.
- Kan han score igen? - Beckham til Schmeichel.
Dwight York har bolden.
Giggs skyder. Sheringham!
Er dette deres store stund?
Beckham til Sheringham, og Solskjær scorer!
United er Europa Cup-mestre igen!
Ingen vinder finalen på en mere dramatisk måde.
Det vækker vel minder.
Det er en tilstand af romantik, forundring og mystik.
Af skønhed og poesi.
I den slags tilfælde er spillet større end livet.
Der er noget tidløst og magisk, der skaber legender
Martin Speich www.btistudios.com